Рахманов Віталій
к. п. н., м. Київ

КОМПЕТЕНТНІСНИЙ ПІДХІД ДО ОРГАНІЗАЦІЇ НАВЧАЛЬНО-ВИХОВНОГО ПРОЦЕСУ У ВИЩИХ НАВЧАЛЬНИХ 
ЗАКЛАДАХ ОСВІТИ

Європейський вибір України зумовив потребу модернізації вищої освіти, з урахуванням положень Болонського процесу, згідно з яким якісна підготовка студентів, залежить не лише від оволодіння знаннями майбутньої професійної діяльності, але й від постійного їх оновлення, неперервного зростання. Тому в останній час зміщується акцент з процесу на результат і тому увага приділяється не тільки на рівень кваліфікації, але і на рівень компетенції до навчального процесу. 
Компетентний підхід до організації навчально-виховного процесу – це здатність успішно діяти на основі знань, умінь, практичного досвіду вирішувати завдання професійної викладацької діяльності у навчальних закладах. Компетентний підхід вимагає від організатора навчального процесу застосування такої методики навчання, яка б забезпечувала певним досвідом професійну діяльність, прищеплювала б упевненість у своїх силах, формувала навчально-пізнавальну активність. Формування педагогічної компетентності відбуваються через формування окремих педагогічних умінь в основі сутності якої  належить до єдності теоретичної і практичної підготовки, їхній багаторівневий характер (від репродуктивного до творчого) і можливість розвитку умінь шляхом автоматизації окремих дій. В основі теорії формування педагогічної компетентності закладено акцентуацію саморозвитку особистості, тобто процес самовідчуття, за якого особистість приймає вимоги, трансформує їх до себе, адекватно до рівня свідомості, розвитку здібностей, сформованості потреб. 
Педагогічну компетентність сьогодні розглядають і як суму знань, умінь і навиків, які набувають у процесі безперервної освіти, як спеціально організовану (через систему освіти), так і мимовільну освіту (життєвий досвід, практика). Отже, йдеться про інтегрований розвиток компетентності, тобто розвиток компетентності відбувається в процесі всієї освіти і є інтеграцією інтелектуальних, моральних, соціальних, етичних, політичних аспектів знань. З огляду на це було виділено освітні компетенції: загальнокультурну, навчально-пізнавальну, інформаційну, комунікативну, особистісного самовдосконалення та інші. Формування “широкої компетентності” охоплює передачу різноманітних знань про світ студентів з метою його креативної освіти, розвитку вмінь управляти і розв'язувати проблемні ситуації, які виникають у навчально-виховному процесі.
Таким чином, компетентнісний підхід до навчання є складне багатокомпонентне поняття, яке характеризується з точки зору наукових підходів: соціокультурного, діяльнісного, комунікативного, професійного, інформаційного та психологічного. Кожен з яких повністю не вичерпує наукового аналізу проблем професійної компетентності, а знаходяться у взаємозв’язку один з одним і взаємодоповнюють один одного.