Людмила Бондар
к. психол.н., доцент, м. Київ
До проблеми формування високого рівня рефлексивності
у навчальній діяльності студентів

Результатом навчання у школі мають бути не окремі знання, дії, а цілісні можливості особистості до продуктивної роботи, до розв’язання навчальних, а потім – навчально-професійних завдань.
Навчання у вищому навчальному закладі принципово відрізняється від навчання у школі не тільки зовнішньо, організаційно, але й внутрішньо, психологічно.
Головними особливостями навчання у вищій школі є такі: 
а) засвоєння знань, набуття умінь, навичок відбувається з метою підготовки до майбутньої професії, тобто має професійну спрямованість;
б) у вищій школі відбувається поєднання навчального процесу  та наукового пошуку, дослідження;
в) студенти вивчають науку та її розвиток, історію становлення, тобто вивчають, оволодівають процесом формування наукових знань.
Успіх навчання у вищому навчальному закладі залежить від багатьох факторів, серед яких важливим є мотиви, самостійність, ініціативність, цілеспрямованість.
Отже, можна стверджувати, що підґрунтя самостійності, відповідальності, ініціативності, тобто того, що входить у поняття «суб’єктність» пропонується шукати у внутрішніх рефлексивних процесах самої людини (хоча, формування суб’єктності не вичерпується  лише рефлексивною стороною. 
Рефлексія (від лат. reflexio – повернення назад) – процес самопізнання суб’єктом внутрішніх психічних актів та станів. Поняття рефлексії виникло у філософії і означало процес роздумів індивіда про те, що відбувається у його власній свідомості.   
Рефлексія має велике значення для розвитку особистості: вона дає уявлення, знання про цілі, зміст, форми, способи, засоби своєї діяльності, дозволяє критично поставитись до себе та своєї діяльності у минулому, теперішньому та майбутньому часі, робить людину суб’єктом своєї активності.
Для виконання повноцінної навчальної діяльності студентам необхідно вміти проводити рефлексію власних дій як формальну так і змістову, а це передбачає цілий комплекс умінь ( здійснювати контроль власних розумових та практичних дій, контролювати логіку розгортання своєї думки (суджень), визначати послідовність та ієрархію етапів діяльності, бачити у відомому – невідоме, у звичайному – незвичайне, тобто уміння бачити протиріччя,  здійснювати діалектичний підхід до аналізу ситуації, встати на позиції різних «спостерігачів»).
Ми провели дослідження рівня сформованості рефлексії студентів 1 курсу методикою А.В. Карпова. Ця методика складається з 27 питань, які враховують рефлексивність як психічну якість, рефлексію – як процес, та рефлективність – як стан. Усього у дослідженні брали участь 68 студентів першого курсу напряму підготовки «Соціологія», «Соціальна робота» Гуманітарного інституту Національного авіаційного університету. Високий рівень сформованості рефлексії показало 6 студентів (8, 82%), середній рівень – 50 студентів (73,53%), низький рівень – 12 студентів (17, 65%).
Середній рівень рефлексивності студентів лежить у діапазоні 4,5 стенів, тобто ближче до низького (низький рівень: менше 4 стенів).
Отже, в цілому, рівень рефлексивності невисокий, недостатній рівень зверненості свідомості людини на пізнання самої себе, власних психічних станів, процесів, роздумів особистості над власним життєвим досвідом, аналіз власних переживань, почуттів, вчинків, дій.
Навчальна діяльність вимагає аналізу суб’єктом власних дій (навчальних) аналізу та оцінки власних результатів навчання, тому можливо стверджувати, що низький рівень рефлексивності негативно впливатиме на результати навчання першокурсників.