Наталія Демченко 
м. Київ

Характеристика зарубіжних підходів до навчання у післядипломній освіти
На сучасному етапі інтегрування різних форм та методів навчання, стає зрозумілим, що формування власних стратегій розвитку післядипломної професійної освіти дорослих є запорукою успішності кадрового потенціалу кожної країни.
Інтерес до підвищення кваліфікації і професійної перепідготовки дорослих виріс в другій половині XX ст. В Англії, США велося дослідження функцій системи підвищення кваліфікації, в результаті якого були виявлені наступні функції: допоміжна (виявлення недоліків освіти); адаптаційна (допомога в пристосуванні до умов роботи і успішного практичного застосування отриманих знань); рекваліфікаційна (підвищення кваліфікації до рівня, відповідного новим, підвищеним вимогам до професії); розширююча (підготовка для нового виду діяльності); спеціалізуюча (придбання додаткової кваліфікації).
У 1970 р. в матеріалах ЮНЕСЬКО вперше було поставлено питання про безперервне підвищення кваліфікації, були закладені основи теорії довічної освіти, а також сформульовані принципи безперервності і всебічності освіти.
Велика увага в післядипломній освіти дорослих за кордоном приділяється чотирьом сферам: самоосвіті, критичному мисленню, досвідченому навчанню і умінню вчитися. Кожен з цих напрямів розкривається на основі цілісного підходу. Австралійські, канадські і американські автори (Р. Коллінз; Р.Кенді; О.Броккетт і Д.Химестра), що дослідили проблему теорії і практики самоосвіти, указували на те, як дорослі люди ставлять перед собою освітню мету, самі підбирають собі необхідні джерела, вирішують, якій вибрати спосіб навчання, самі оцінюють свої успіхи.
У останні десятиліття XX ст. ідея розвитку критичного мислення стала найбільш популярною серед фахівців освіти дорослих. С. Брукфілд в своїх дослідженнях довів, що дорослі в освітньому процесі вільно застосовують приховану логіку, порівняння і зіставлення, активну інтелектуальну діяльність, рефлексивне судження і гносеологічне пізнання. 
Для дорослих у всьому світі характерне мікронавчання (Д.Аллен, М.Седкер і Дж. Купер) - аналіз компонентів професійної майстерності, тобто здатність представити вищий рівень професійної діяльності як суму умінь і навиків. Перспективними напрямами досліджень теорії навчання дорослих, на думку зарубіжних учених, є: вплив національно-культурного середовища (Р.Претт); створення практичних теорій (Г.Ашер); застосування нових форм заочного навчання і використання мультимедіа - електронних засобів - масової інформації, організації дистанційного навчання (Я.Гибсон, Же. Касл, Н.Кидд).
Важливе місце в післядипломній освіти дорослих за кордоном приділяється формам і методам навчання. Дорослі суб'єкти системи післядипломної освіти віддають перевагу реальним професійним ситуаціям, які примушують думати, активно брати участь в обговоренні і ухваленні рішень. Дорослі віддають перевагу окрім практичних завдань і вправ рольовим іграм та моделюванню ситуацій. Сучасна теорія (Д.Тейлор і Р.Уолфорд) моделювання професійних ситуацій, спрощеного відтворення життєвих ситуацій стверджує, що в процесі їх застосування активними стають і викладачі, і слухачі. Названа теорія базується на проблемах і вимогах міждисциплінарного підходу, пов'язана з формуванням нового соціального досвіду і значно розширює просторове поле навчання; вимагає високого динамізму, гнучкості мислення та повинна включати елемент рефлексії.
Отже, у вітчизняному і зарубіжних варіантах змісту післядипломної освіти багато загального: зміна змісту освіти; оновлення організаційних форм і методів навчання дорослих; проблеми і суперечності в мотивації до зміни рівня професійної компетентності і ін. Проте загальний культурний, змістовний і технологічний контексти роблять систему післядипломної освіти відкритою для широких контактів і змістовного взаємозбагачення.